SPI uvádí
V hlavních rolích
Č O K O L Á D A
Bylo nebylo jedno poklidné francouzské městečko.
Jeho obyvatelé věřili v tranquilité.
Klid.
Každý z místních lidí věděl, co se od něj čeká.
Každý tu znal své místo.
A pokud snad zapomněl,
jiný mu je připomenul.
Blíží se postní doba. Je to čas odříkání.
Doufejme, že i čas k zamyšlení.
A především...
čas upřímného pokání.
Chvíle zúčtování...
Pokud zde někdo zahlédl něco nevhodného,
naučil se odvrátit zrak.
V tento čas myslete na Krista...
Pokud někdo zažil zklamání, o víc už neprosil.
Hospodin ví, co vám odpouští.
Nyní, léta Páně 1959...
A tak v dobách dobrých i zlých
obyvatelé věrně dodržovali tradice.
Až jednoho zimního dne začal vát zlomyslný vítr ze severu.
Kde najdeme pravdu?
Kde ji máme hledat?
Kde najdeme pravdu?
Kdo kruci jste?
Jdeme kvůli cukrárně.
Chceme ji najmout. I s bytem.
Odkud jste?
Žily jsme nějakou dobu v Andalusii.
A předtím ve Vídni.
-A předtím... -V Pavii.
-Tam to Pantoflíček nesnášel. -To je klokan.
-Ale neskáče. -Zranil si nohu. Za války.
Udržujte to tu v čistotě.
Tohle je hezké městečko, mami.
Je moc pěkné.
Pantoflíček chce vědět, jak dlouho tu budeme.
Ať se tím netrápí.
A do postýlky! Co ti mám vyprávět?
Pantoflíček chce tu o babičce a dědečkovi.
-Dnes ne, Anuško. -To říkáš vždycky.
Vyprávěj o babičce a dědečkovi.
Co třeba o princezně a pirátech?
Dobře.
Připravte se k palbě! Všichni na palubu!
Připravit! Palte!
-Promiňte, že ruším. -Těší mě.
-Promiňte. Piráti útočí. -No ovšem.
-Jakpak se jmenuješ? -Anouk. A vy?
Hrabě de Reynaud, váš služebník.
Pravý hrabě? Jako Monte Cristo?
-Ten nebyl pravý. -Čemu vděčíme za vaši návštěvu?
Jako starosta Lansquenetu vás chci uvítat
a pozvat na nedělní bohoslužbu.
To je milé, jenže my do kostela nechodíme.
Ale jsme rády blízko něj. Zpíváme si se zvonky.
Zvony nejsou pro zábavu, vážená paní. Svolávají na mši.
-Slečno. -Prosím?
Nejsem vdaná. Jmenuju se Vianne.
Stavte se po neděli, až otevřu.
Otevřít cukrářství v postní dobu, to jste si vybrala!
Ale tohle nebude obyčejné cukrářství.
-Co máte v úmyslu? -To je překvapení.
Jste hodný, že jste se zastavil.
Hrabě se zabýval historií. Byl tedy trpělivý.
Věřil v moudrost předchozích pokolení.
I on na městečko dohlížel a šel lidem příkladem
svou pracovitostí, skromností a sebekázní.
Dopsal jsem osmnácté století.
Paní Clairmontová...
Váš dopis nakladateli, pane hrabě.
Ten odstavec o rodině a tradici...
Je překrásný.
Děkuji vám. Vážím si vašeho názoru.
Hovořila jste v poslední době s matkou?
Proč?
Pronajala cukrárnu.
Už jsem s matkou dlouho nemluvila.
Promiňte, nechtěl jsem vyzvídat.
Ale jděte, před vámi nic netajím.
Jak se paní hraběnce líbí v Benátkách?
Hraběnka se má dobře. Moc se jí tam líbí.
V Benátkách...
Patří prý k radikálům.
Prý je ateistka.
-Co to je? -Nevím.
-Dávejte přece pozor! -Nezlobte se.
-Nestalo se vám něco? -Nic mi není.
-Nechcete se u mě posadit? -Neobtěžujte se.
Jsem Vianne Rocherová.
Caroline Clairmontová, dcera vaší bytné. Můj syn Luc.
Tohle je moje Anouk. Pojďte do tepla.
Ochutnejte.
Čokoládu podle receptu starého dva tisíce let určitě neznáte.
Děkuji, radši ne. Luku, ne!
-Co je tohle? -Co v něm vidíte?
-Pardon? -Řekněte, co vás napadne!
Jezdkyně na divokém koni.
-Hloupá odpověď. -Kdepak.
Chili trojhránek je pro vás to pravé!
Špetka chili v protikladu k sladkosti.
Pikantní, dobrodružná příchuť.
Co vidíš ty?
Vidím zuby, krev...
A lebku.
Tmavá hořká čokoláda. Tu máš nejradši.
Počká si pět týdnů. Až skončí půst. Děkuji.
Musíme jít. Těšilo mě.
-Mě také. -Pantoflíčku, piráti útočí.
-Kolik stojí ty s chili? -Krabička je za 4. 50.
Dáte mi na ni mašličku?
-Bude jako od manžela. -Jistě.
Joséphine Muscatová. Má zvláštní móresy.
Tyhle bonbóny dejte manželovi.
Je v nich nerafinované kakao z Guatemaly. Probouzejí vášeň.
To neznáte mého manžela.
A vy neznáte tyhle bonbóny.
Přece se neztrapním...
Luku, v příkladu šest máš chybu.
To nic.
Už to přešlo.
Nový učitel chce, abychom si chyby opravovali sami.
Neradila jsem ti. Říkám jen, že máš chybu.
-Nemáte hlad, pane hrabě? -Je půst, paní Rivetová.
Něco snad sníst můžete.
Nechte to tady.
Přejete si?
Je to drahé. Zbytečně neutrácím.
Umím uhodnout, co kdo rád.
Tyhle máte nejradši, viďte?
Vemte si je.
To tu ještě nebylo.
Je to novinka...
Omlouvám se.
Dobrý den, pane Blérote.
Paní Audelová...
Sem nesmíš, Charlie.
Pojďte dál, prosím.
Pojď, něco ti dám.
-Mohu se zeptat na jméno? -Charlie. Je mu čtrnáct.
Vlastně 98, kdyby byl člověk.
-Jak se jmenujete vy? -Guillaume Blérot.
Jste velmi laskavá. Moc radovánek už nemá.
Nechtěl byste nějakou pochoutku pro svou přítelkyni?
Přítelkyni?
Tu milou dámu, kterou si pejsek oblíbil.
Ta má nejspíš nejradši čokoládové lasturky.
To nesmím. Paní Audelová drží smutek za manžela.
To je mi líto. Kdy zemřel?
Za války. Německý granát...
Válka skončila před patnácti lety.
Myslím tu první. Padl 12. ledna 1917.
Pro paní Audelovou to byla rána.
Vypadá to tak.
-Dobrý den, dámy. -Dobrý den, pane hrabě.
Kéž by všichni nájemci byli tak spolehliví jako vy.
Jak se paní hraběnce líbí v Itálii?
Patrně si cestu prodlouží.
To je pěkné.
Viděly jste ten nový obchůdek na náměstí?
-Ano, krámek s čokoládou. -To je nestydatost, viďte?
Ta ženská si ale dovoluje! Otevřít zrovna v postní dobu!
Je opravdu troufalá.
Lituju to její nebohé nemanželské dítě.
Hezký den!
Jako pes tu skučíš, na tohle nedám.
Než snášet to vytí, radši budu sám.
To je nový chvalozpěv?
Mám slabost pro americkou hudbu.
Jak dlouho už jste tady, otče Henri?
Pět týdnů.
Váš předchůdce, otec Michel, zde setrval pět desetiletí.
Modlím se, abych se otci Michelovi vyrovnal.
To je i mé přání.
Přečetl jsem vaše kázání a přičinil pár poznámek.
Jste velmi laskav.
To je maličkost. A ještě něco.
Podívejte se na tu novou cukrárnu.
Nepřítele nutno znát, že?
A co pusu?
Dávej přece pozor!
Co je to za výzdobu? Raný mexický nevěstinec?
O pomoc si řeknu sama.
-Co vidíte v kotouči? -Starou belu.
Je to jen hra. Co tam vidíte?
Mrzutou bábu, co ji na hry neužije.
Tohle vám udělá dobře.
-Vaší malé to nevadí? -Co by jí mělo vadit?
Jak se vláčíte z místa na místo.
Má se dobře. Svědčí jí to.
Pozná nová místa, nové lidi.
Ta skořice je asi žluklá.
To je pálivá paprička.
-Dáváte ji do čokolády? -Vzpruží vás.
Chutná jako...
Nevím.
Já jsem tvůj klokan!
Nechte toho!
Anouk, u nás se chováme slušně a nepereme se.
-Urazili Pantoflíčka! -To je jedno. Jdeme!
A bude tu ticho!
Kde je Pantoflíček?
Máma říká, že nemáš tátu.
Mám, jen ho neznám.
Byla jsem s ním celou noc.
Plavali jsme nazí v řece.
Před ránem jsem se vrátila a máma mě přišla budit.
Netušila, že jsem byla pryč.
-Není v tom kořalka? -Něco lepšího.
Tohle by potřebovala moje dcera, aby roztála.
Vy máte s Caroline neshody?
To máme.
Nenechá mě vídat se s vnukem. Nemůžu za ním.
Ale proč, Armande?
Mám na něj špatný vliv.
Vadí mi, že s ním jedná jak s cvičeným pudlem.
Ten kluk se bez povolení
Co jí umřel manžel, je tak...
Co se kvůli chlapci navyvádí!
Kdyby ho nechala běhat, dýchat, žít!
Bojí se, že se namůže.
A přitom chudáka ani nenechá projet na kole.
Myslíte, že by vás rád viděl?
-Máte ještě tamty bonbónky? -Jistě.
-Kolik jich chcete? -Kolik jich máte?
Srdcový spodek ti ten trumf vyfoukne.
-Vy jste Serge Muscat? -To se ví. Co byste ráda?
-Je tu vaše žena? -Joséphine?
Co po ní chcete?
Zapomněla si u mě tohle.
Tak já jí to dám.
Ne, dám jí to sama.
Chceš si zahrát?
-Umíš hrát belote? -Samozřejmě.
Tak se posaď.
Joséphine?
Co chcete?
Zapomněla jste tohle.
Co chcete?
Přátelit se s vámi.
Nemám přátele. Ví Serge, že tu jste?
Záleží na tom?
Zkuste ten bonbón s krémem, jestli v něm není moc likéru.
Joséphine!
Už jdu!
Mluví o vás.
Prý jste nemravná. A máte neblahý vliv.
Názory vašeho manžela
To neříká Serge,
ale starosta Reynaud, ten o vás mluví.
Musíme jít.
Tohle jsem vyhrála!
Dobře. Tak pojď.
Můžu se podívat?
-To nic není. -Ukaž.
Tu zahnutou hlavu jsem přehnal.
Krásně kreslíš. Jakou máš sazbu?
-Cože? -Kolik chceš za portrét?
Já přece nejsem...
-Padesát franků by šlo? -Fajn.
Zajdi ke mně do krámu.
Lituju, ale pan hrabě to zakázal.
Mluvil s mámou a dalšími lidmi.
-Jak myslíš. -Ale rád bych. Opravdu.
Díky, žes mi ukázal ten obrázek.
Počkejte!
Porušuju snad zákony?
Tak mluvte! Ubližuju někomu?
-Ptáte se mne na názor? -Co jste o mně navykládal?
Jen pravdu, slečno.
Jestli čekáte, že seschnu a vítr mě odfoukne,
tak to vás zklamu.
Pokusím se vám to vysvětlit.
První hrabě de Reyunaud odtud vyhnal huguenotské radikály.
Vy se svými čokoládovými lanýži tolik práce nedáte.
Do Velikonoc zkrachujete. To vám slibuju.
Jak dlouho tu čekáte?
Tuhle jsem vám zapomněla zaplatit, promiňte.
-To byl dárek. -Lidi mě pomlouvají.
Lžou o mně.
Já nekradu. Ne záměrně.
Já vím.
Ráda vás vidím. Zajdete na čokoládu?
-Tohle je pro vás. -To je milé.
Děkuju.
Je překrásná.
Prý nechodíte do kostela.
Je to tak.
Tady dlouho nevydržíte.
Lidi mají řeči...
-Promiňte, mám špatný den. -Nic se neděje.
Nevhodné chování se tu netrpí, víte?
Když nechodíte ke zpovědi,
neokopáváte záhonky a nepředstíráte,
že chcete jen vyvářet, rodit a luxovat manželovi pod zadkem,
tak vás mají za blázna.
Asi vám připadám hloupá, že s tím chlapem zůstávám.
-Nejste hloupá. -Jsem.
Jsem slabá. Nemiluju manžela a lžu.
Nemusí to tak být. Serge není pupek světa.
Ale jako by byl.
-Opravdu tomu věříte? -Vím to.
Pak máte pravdu a já se mýlím.
Děláte úžasnou čokoládu.
Pantoflíček chce slyšet o babičce a dědečkovi.
Neříkej, že dnes ne!
Tak dobře.
Tvůj dědeček Georges Rocher
byl lékárník v městečku Aulus-les-bains.
Tenhle příběh měla Anouk nejraději.
Poctivý Georges prosperoval a zákazníci mu věřili.
Ale spokojený nebyl.
Nechtěl jen prodávat rybí tuk.
Roku 1927 se Farmaceutická společnost
vydala do Střední Ameriky
zkoumat léčivé vlastnosti rostlin.
Georges byl nejhorlivějším členem expedice.
Ale jeho dobrodružství se nečekaně zvrtlo.
Jednou mu nabídli nerafinované kakao se špetkou chili.
Tento nápoj podávali Mayové při svých obřadech.
Věřili, že kakao dokáže uvolnit skryté touhy
a vyjevit osud.
Tehdy Georges poprvé spatřil Chitzu.
Měl sice řádné katolické vychování,
ale kvůli Chitze křesťanské námluvy poněkud upravil.
Staršinové kmene jej varovali. Chitza patřila ke kočovníkům.
Ti putovali se severním větrem a prodávali léky.
Nikdy se neusadili. Nebyla to vhodná nevěsta.
Georges na varování nedal.
Zdálo se, že budou s Chitzou ve Francii šťastni.
Avšak lstivý severák měl jiné úmysly...
Jednou Georges zjistil,
že Chitza odešla i s dceruškou Viannou.
Matce a dceři bylo souzeno kočovat krajem
a prodávat kakaové lektvary tam, kam je vítr zanesl.
Tak jako to celá pokolení dělal Chitzin rod.
A tak to bude navždycky?
Dobrou noc, mami.
Jsem ráda, že jste přišla, Armande.
A kvůli čemu si ani nemůžu zdřímnout?
Mám čokoládový dort.
Babičko, dobrý den.
Můžu...
-Nedáš si šálek... -Ne, děkuju.
Přišel jsem nakreslit portrét.
-Čí? -Váš.
Vyhovuje ti světlo?
Něco pro tebe mám.
Nosím to s sebou od tvých narozenin.
Jsou to básně.
Děkuju.
-Nemáš poezii rád? -To ne. Mám.
Ani já ji nemám ráda. Ale tohle nejsou ledajaké básničky.
Ve chvíli slabosti jsem se modlil k Panně Marii,
aby utěšila Charlieho duši v utrpení.
Pochopte, že zvíře nemá nesmrtelnou duši.
Chápu to, otče.
-Zlehčujete Boží zákon. -Jsem slabý a hříšný.
Co dál?
Necudné myšlenky kvůli majitelce cukrářství.
Vianne Rocherové?
Ponoukla mě, ať koupím čokoládu vdově Audelové.
A já začal na vdovu Audelovou myslet.
Při jejím věku? A vašem věku?
Ano, ano...
Co jste v tom krámku dělal v postní době?
To bylo kvůli Charliemu.
Opět znevažujete zákon Boží.
Když Charlie nemá duši, nemusí držet půst.
Je to tak, otče?
Deset zdrávasů, dvacet otčenášů.
A byla to ona, hrozivá vládkyně milionu mrtvých.
Opět se vidím, kůži rozežranou hlínou a hmyzem,
s červy v podpaží a ve vlasech...
-Že je to naprosto příšerné? -Naprosto.
Chceš dort?
-Neměl bych. -Nelam si s tím pořád hlavu.
Užij si trochu.
Máma za chvíli půjde od holiče.
-Musím jít. -A můj obrázek?
Příště.
Díky za dort.
Netvařte se tak samolibě.
Zůstaň tady.
Dokázala jsem to.
Byl opilý.
Vzbudil se. Viděl, jak balím.
Šel po mně, ale já mu svázala nohy páskem.
Prásk do hlavy!
Praštila jsem ho do toho jeho brunátnýho ksichtu!
Že je to ode mě hloupý? Nikdy ho neobviňuju.
Někdy i zapomenu, co se stalo.
Já ji zachránil! Její táta kolaboroval s Němci!
Nikdo s ní nechtěl nic mít, jen já, a takhle mi to oplácí!
-Chápu váš hněv. -Všichni se mi vysmějou!
Tím se nezabývejte. Myslete na svátost manželskou.
Ovšem, svátost...
Špičku namoč do polevy.
-Takhle? -Dobře. A oklep ji.
Polož ji na papír.
Jde ti to výborně.
Hned přijdu.
Dobrý den. Dáte si Venušiny bradavky?
Říká se, že tu přechováváte paní Muscatovou.
Mluvíte o ní jako o uprchlici.
Prchla před slibem manželským, posvěceným Bohem.
Joséphine! Pojď sem na chvíli.
Ať se na tebe Jeho Jasnost podívá.
Je tohle posvěcené?
-Není to poprvé. -Velice mě to mrzí.
Měla jste přijít za mnou.
-Váš manžel bude pykat. -Ať pyká na hlavu někoho jiného.
-Dovnitř! -Pane hrabě! -Já vás ztrestám!
Je připravený!
Ke zpovědi se chodí kajícně.
-Přicházíte kajícně? -Ano.
Je připraven.
Prostopášnost, modlářství, čarodějnictví,
obžerství a opilství.
Správně. A tři předpoklady smrtelného hříchu, Sergi?
Smrtelný hřích je hřích, když se...
-Spáchá s úmyslem... -Špatně. Didi?
Smrtelný hřích je závažný čin
provedený při plném vědomí a se záměrným úmyslem.
Správně.
Jak se pozná správná teplota polevy?
Nejdřív zjistím, jestli má teplotu těla.
Pak zkusím, jestli rovnoměrně tuhne.
Správně.
Přitlačte.
Čas v městečku plynul.
A krámek s čokoládou nezkrachoval.
Hrabě na sebe vzal prapodivný úkol.
Jeho pracná snaha udělat ze Serge džentlmena
nebyla jen dobrou vůlí.
Byla to zkouška. Svatá válka mezi zámkem...
a cukrářstvím.
Pokaždé si říkám, že je to naposled.
Ale pak zavoní horká čokoláda
nebo ty moka dortíky, anebo čokoládové mušličky.
Jsou tak malé a neviňoučké!
Uždíbnout snad můžu...
Ale je v nich ta hříšná máslová náplň...
A jak se rozplývá! Odpusť, Pane.
Rozplývá se na jazyku, a ta slast je mučivá.
Zhřešil jsem a páchal zlo.
Vinen jsem se narodil, v hříchu byl počat.
Přeješ si pravdu. Nauč mne tedy moudrosti srdce.
Hrabě nebyl žádný hlupák. Doufal sice, že Serge spasí,
ale věděl, že tím vykoupením své měšťany nenapraví.
Bylo nutné uštědřit jim pořádnou lekci,
najít a vyřešit nějaký větší problém.
Hrabě netušil, že problém se zjeví jednou odpoledne
v zelených vodách řeky Tanny.
Podívejte!
Neřekla jste mi, co máte s Caroline za problém.
Taky vám do toho sakra nic není!
Ztrapňuju ji.
Nadávám, čtu nemravné knížky.
Jím a piju po libosti.
A nejhorší je, že nechci do Mimóz.
Tomu domu jsme říkali márnice.
Je to starobinec.
V Toulouse.
Caroline už se těší, jak mi tam budou zapisovat stolici.
Mami, honem! Oni jsou v Lansquenetu!
-Anouk, kdo tu je? -Piráti!
Dobrý den! Zdravím vás!
Máte rádi sladké?
To je asi kapitán.
Anouk, nech toho!
-Přestaň! -Dobrý den.
Omlouvám se za nás všechny. Myslím to upřímně.
-Za co? -Za to, z čeho nás obviníte.
Proč bych to dělala?
Jsme taková vodní žoužel, spodina společnosti.
Máme hrozné choroby a zločinecké choutky.
To zní děsivě. Je to pravda?
Vy lidi z města si to přece myslíte.
-Já nejsem zdejší. -Co tedy chcete?
Jste katolíci, z Ligy pro rodinu, od komunistů?
-Co nabízíte? -Čokoládu.
Cože? Čokoládu?
Co je to vodní žoužel? Něco jako pirát?
Něco takového. Podívej se na mou pokladnici.
-Že jsou na prodej? -Ano. Třicet franků za kus.
V Paříži mi dají padesát.
Tak jeďte do Paříže.
-Vezmeme si dva. -Dva? -Rozhodně.
Nevím, jestli mám akorát.
-Jsou krásné. -Z Irska, ty nejlepší.
Děkuju. Měl bych vás varovat.
Jestli se spřátelíte s námi, naděláte si nepřátele.
Slibujete?
Zaručeně.
Co to vyvádí?
Asi se dá k cirkusu.
Je zavřeno!
-Joséphine, vypadáš jinak. -Ty taky.
Přišel jsem se omluvit.
Za všechno. Změnil jsem se.
Bůh ze mě udělal nového člověka.
Snažně tě prosím, přijmi mou omluvu.
Přijímám.
Slibuju, že odteď bude všechno jinak.
Všechno už je jinak.
Až se vrátíš domů...
Díky za omluvu a za květiny.
Před zraky Hospodina jsme stále svoji.
Tak to musí být slepý.
Rada nemá právo je vyhnat.
Břeh je veřejné prostranství.
Starosta si přeje promluvit.
Dovolte pár slov, vážená rado!
Ti lidé jsou bezbožní tuláci.
Lidé pochybných způsobů.
Zamořili by naše poklidné městečko
a ohrozili nevinnost našich dětí.
Předseda má pravdu. Vyhnat je nemůžeme.
Můžeme jim však dát najevo, že nejsou vítáni.
Joséphine!
Myslíš, že mě jen tak necháš? Hloupá ženská!
Beze mě nejsi nic. Ani nevíš, na co je pánev!
Uvařit pořádně neumíš!
Dostal se dovnitř. Panebože!
-Otevři! -Mami!
Otevři! Chci s tebou mluvit!
Jděte se z toho vyspat!
Ty mlč, mrcho! Natropila jsi toho dost!
-Otevři! -Mami!
Nepleť se do toho, potvoro!
A pak že nevím, na co je pánev!
To je nádhera! Pojďte.